"Vi tror inte. Vi känner bara fruktan."
-Ville du prata med oss? -Ja. Jag ska lämna stan ett tag.
-Semester? -Folk ska tro det.
-Harden tar över. -Har det med din brors död att göra?
Kanske. Om ni får sms eller mejl från mig medan jag är borta, ignorera dem.
De är inte från mig. Om jag behöver kontakta er gör jag det via Rosalee.
-Är du i fara? -Jag antar det.
Kan vi göra nåt här?
Ja, om nån frågar efter mig har jag det trevligt i Tahiti.
Varför är vi här så sent?
Fader Paul ska hjälpa dig.
Det ordnar sig.
-Han ska väl inte ge mig sprutor? -Nej, gubben.
Monsignore är redo.
Ursäkta, monsignore.
De är här.
Ta hit dem.
Daniel, jag är glad att du är här. Var inte rädd. Hur mår du?
Okej.
Vet du att jag ska försöka hjälpa dig?
-Det går bra. -Vi väntar på dig utanför.
Jag vill följa med er.
Nej, du måste stanna här med monsignore Paul.
Du känner ju honom. Var inte rädd.
Varför kan inte en av oss vara med?
Kom hit.
Det ordnar sig.
-Det funkar. -Och annars?
-Det måste funka. -Vi har försökt med allt.
Inte det här.
-Jag vill åka hem. -Det ordnar sig.
Håll i honom!
Bind fast honom, så att han inte gör sig illa.
-Vad var det? -Vi måste dit.
Släpp in oss! Öppna dörren! Öppna dörren!
Öppna dörren!
Man, 26 år. Mathew Bard. Hittades medvetslös.
Han är seminariestudent. Monsignore Paul Dobbs är död.
-Är han död? -Ja, och inte av naturliga orsaker.
Han har jobbat här så länge jag minns.
En pojke är försvunnen. Daniel Keary.
Det där är hans föräldrar. De vet inte vad som har hänt sonen.
-Var hände det? -Här borta.
Pojken hoppade nog ut genom fönstret. Vi letar efter honom.
Pappan var helt ifrån sig när vi kom hit. Vi har efterlyst pojken.
-Hur gammal är han? -Nio.
De fick upp dörren när det gick snett.
-Med "det" menar jag en exorcism. -En exorcism?
Föräldrarna ringde larmcentralen. Dörren var öppen när vi kom hit.
-Fönstret också. -Var låg seminariestudenten?
Det såg ut så här.
-Vem mer var här? -Bara sonen enligt föräldrarna.
Kan en nioåring göra nåt sånt här? De vuxna kanske angrep varandra.
-Det krävdes mycket styrka. -Föräldrarna var ju i rummet.
Var de inblandade?
Vänta lite.
Hör ni det där?
Daniel? Jag är polisassistent Burkhardt. Mår du bra?
Du är säker nu. Vill du komma ut?
Dina föräldrar är i rummet bredvid. Ska de komma hit?
Jag hämtar dem.
Kan du berätta vad som hände? Gjorde de illa dig?
Jag ska ta bort repet, okej?
Han får inte se det där.
Kom hit, gubben. Kom hit.
Han har gått igenom mycket. Hans immunsystem är stressat.
Hans blodvärden ser inte bra ut. Vi kollar dem igen om 48 timmar.
Ni bör veta att brottet var våldsamt. Vi vet inte vem som gjorde det.
-När kan vi prata med honom? -Han är sövd för tillfället.
Vänta 24-48 timmar.
Daniel förändrades plötsligt. För runt ett år sen.
Han gick från att vara en rar pojke till att vara som en främling.
Han började få humörsvängningar och blev våldsam.
-Har ni försökt med en psykiater? -Ja, alla specialister vi har hittat.
Ingen kunde diagnostisera honom. Daniel vet inte ens när det händer.
Monsignore Paul sa att det finns vissa fall-
-där det inte finns nån medicinsk eller psykologisk förklaring.
Jag trodde inte på sånt här förrän nu.
Är Daniel er biologiska son?
Ja, självklart.
Har Daniel förändrats fysiskt sett?
-Ibland. -Kan du beskriva det?
Hans ansikte förändras, som om det finns nån inuti honom.
-Har du sett det hända nån annan? -Nej.
Det händer nåt hemskt inuti min son.
-Vet vi vad det är? -Jag vet inte.
Det finns nåt i Daniel.
Då måste pappan vara en Wesen.
Eller mamman. Eller både och. Åtminstone en av dem, tror jag.
-Tänk om en av dem döljer det? -Det går inte i längden.
WIENS INTERNATIONELLA FLYGPLATS
-Hur mår du? -Bra.
Jag har inte varit här på länge.
Vi får dölja att du är här, så att du inte blir mördad som din bror.
-Hur har det varit sen han dog? -Ingen känner sig bekväm.
-När ska vi återförenas? -Alla är inte här än.
-Fornay? -Han kommer. Tavitian också.
-Lucanus, då? -De har löst det. Lucanus är död.
Tavitian har slagit ihop de två motståndsgrupperna.
Han kontrollerar hela södern.
-Det förändrar en del allianser. -Förhoppningsvis inte våra.
-Var ska jag bo? -Du lär inte gilla det.
Om bara en av föräldrarna är en Wesen...
-...vad skulle barnet bli? -En Wesen och en Kehrseite?
Det är väl dags att prata om Wesen-blommorna och bina.
Om båda två är Wesen blir barnet också det.
Om en är Wesen och en är Kehrseite kan barnet bli antingen eller.
Men om det är en Kehrseite-Genträger blir barnet en Wesen.
Vi låtsas att jag förstod. Och om föräldrarna är olika sorters Wesen?
En Grundverschiedene-situation som i vårt fall, menar du?
-Vi vill inte snoka... -Jo, det vill vi.
Då blir barnet en Vorherrscher.
Men så länge barnet är friskt struntar vi i vilket.
Vi kommer. Seminariestudenten har vaknat.
-Tack för hjälpen. Tror jag. -Det tar tid att fatta allt.
WIEN
Du vänjer dig vid lukten.
Knappast.
Senast jag var på ett sånt här ställe flydde mamma och jag för livet.
Från min familj.
Det finns bara en dörr.
Det gillar jag inte.
Den går ner i kloaken och till Donau.
Många rebeller har gömt sig här.
-Den är trång. -Folk var mindre förr.
-Du får nog plats. -Det vill jag inte.
-Inte i kostymen. -Hur länge ska vi stanna här?
Tills de kontaktar oss angående mötet.
Pappa lärde mig det här.
Innan din familj dödade honom.
Kyrkan ser till-
-att alla medicinska och psykologiska orsaker utesluts-
-innan man går vidare.
Vi vägrar anta majoriteten av fallen vi får.
Monsignore var säker.
Han ville hjälpa Daniel.
Vad hände?
Monsignore påbörjade exorcismen och sa åt besten att komma ut.
Det gick så fort. Daniel attackerade oss, men det var inte hans fel.
Ni knöt fast en av hans armar.
Trodde ni att han skulle bli våldsam?
Jag höll fast honom, och besten försökte ta över.
-Han kunde ha gjort sig illa. -Förändrades pojken fysiskt sett?
Det jag såg var inte Daniels ansikte.
Det var en demon.
Nå? Är ungen en Wesen eller är han besatt av en demon?
Han är inte en Wesen.
Nån av föräldrarna skulle veta om det i så fall.
-Då är det en demon. -Ja.
Jag befarade det.
-Jag såg ett monster i pojken! -Lugna ner dig.
-Vad är det? -Jag vet inte.
-Vad ska vi göra? -Vi håller oss undan.
-Det där var konstigt. -Den reagerar på konfrontation.
Jag vill åka hem.
Vi måste vakta rummet.
-Jag måste dit. -Vi måste pratas vid.
Pojken går igenom nåt som ingen kan förklara.
-Det tror jag inte på. Ur vägen. -Om du provocerar honom får du se.
Alla som går in i rummet riskerar att råka illa ut. En präst har dött.
-Vad ska vi göra? -Inget som kan uppfattas som ett hot.
-Ge honom bara mat. -En enhet är på väg hit.
-Vad ska jag säga till personalen? -Att du vill deras bästa.
Ni får 24 timmar på er. Om han är så farlig ska han härifrån.
WIEN
Adalind Schade? Er närvaro efterfrågas i huset i afton.
-Vad gäller det? -Vi skickar en bil.
-Är föräldrarna inte Wesen? -Vi vet inte.
Men jag tror inte det. Jag har aldrig sett nåt sånt här förut.
-Var det en Woge? -Det var mer som en inre kamp.
Det är som djävulsavdyrkan, men vi hoppades på en annan förklaring.
Jag trodde...
-Det är väl myter? -Tänker vi på samma sak?
-Ja. Grausen, eller hur? -Det låter som det.
-Är det en Wesen? -Inte direkt.
Alla generationer har hört historier om Grausen.
Det är Wesen-andar som tar över barn.
-Men inte Wesen-barn. -Kehrseite-barn.
Men den teorin har förändrats nu när vetenskapen har utvecklats.
Nu tror vissa att det är en mutation.
-Vad är det, då? -Det här är otroligt sällsynt.
Det spelar ingen roll, för man hanterar det alltid på samma sätt.
De försvinner.
Wesen-rådet tar hand om dem.
Nån gång på 1600-talet-
-bildade rådet en allians med kungafamiljen och Grimmarna.
För allas säkerhet.
Om man låter Grausens växa upp blir de förfärliga psykopater-
-som kan härja över hela kontinenter.
Historiskt sett är det Wesens fel, så rådet tar över.
-Vilket råd? -De upprätthåller våra lagar.
-Har ni era egna lagar? -Jajamensan.
Om det är en Grausen måste vi underrätta rådet.
-Försvinner Daniel, då? -Ja, i princip.
-Det är en dödsdom. -Vi dör om vi inte underrättar dem.
-Tänk om det inte är en Grausen? -Vi måste ändå underrätta rådet.
-Vi borde inte prata om det här. -Nähä?
Om vi visste att ni skulle nämna Grausen hade vi stoppat er.
Vi oroar oss för barnet, inte rådet.
Nu oroar vi oss för både och.
Låt Nick ta över.
Om de får reda på att vi visste och att vi samarbetar med en Grimm...
Då får vi se vem av oss som dör först.
Du får inte dö. Jag måste underrätta dem.
Kom in.
-Jag kom hit så fort jag kunde. -Bra. Och nu ska du åka igen.
Vi har hört att ett barn är besatt.
-Grausen... Vad vet vi? -Inte mycket.
En präst har dött och den nioåriga pojken ligger på sjukhus.
Accepterar du ansvaret för det som måste hända?
Det här är från 1520.
Det finns ett till stycke från 1683. 1741. 1804.
Grimmarna trodde alltid att det var en Wesen.
Men det var en Grausen.
Eller det var vad de trodde. Det är en myt.
Men det pågår nåt i ungen. Jag vet bara inte vad.
Lyssna på det här. 1920.
"Efter mitt möte med en Grausen vet jag bara en sak säkert."
"De är inte vårt ansvar, för de är inte Wesen."
"Jag har underrättat rådet, likt mina förfäder, men jag undrar nåt."
"Det här är inte en demon"-
-"utan en sjukdom, men jag vet inte hur den smittar."
Låter det logiskt?
Han hade många vita blodkroppar och immunsystemet var stressat.
Det låter som en infektion. Hur länge har det pågått?
-Ett år. -Vad hände då?
Jag vet inte.
Om det är en sjukdom kan han ha smittats innan dess.
Vad vore det för sorts sjukdom?
Det finns många patogener som kan interagera med nervsystemet-
-eller delar av hjärnan som styr ens beteende.
-Det här har pågått länge. -Men det är sällsynt.
Det är därför ingen vet vad det är.
Prata med föräldrarna och ta reda på vad som hände.
Ska jag prata med dem om patogener och inkubationstid?
Jag hämtar min jacka.
WIEN
-Verrat. -Var vi inte säkra här?
Jo, det sa de.
-Vi sticker. -Vänta.
Inte ditåt.
Jag måste prata med nån om min son. - Ursäkta.
Polisen släpper inte in oss till vår son.
-Vi kan inte ta några risker. -De hjälper honom inte.
Det kan de nog inte. Juliette Silverton hjälper mig med fallet.
-Vi måste ställa några frågor. -Det hjälper inte vår son!
Vi vill veta vad som hände när ni märkte att Daniel förändrades.
Det hände inget. Det var helt oväntat och har bara blivit värre.
-Nån månad innan dess, då? -Vi var på semester.
-Var då? -Egypten, Israel, Jordanien.
-Vi åkte runt. -Hur mådde Daniel?
-Han mådde bra. -Nej, han fick influensa.
Han var sjuk i tre dagar och fick antibiotika, sen mådde han bra.
-Tog de prover? -De sa bara att det var influensa.
Han kunde ha blivit sjuk var som helst. Vi simmade och vandrade...
-Vad har det här med saken att göra? -Vi vet inte. Vi utreder allt.
-När får vi träffa vår son? -Jag ska kolla.
Han kan ha smittats när de var på semester.
När man drabbas av en patogen reagerar kroppen på det.
Det måste vara riktigt exotiskt.
-Har det hänt nåt? -Nej.
-Har nån gått in till honom? -Alla har hållit sig borta.
Han ser så ung ut.
Vilket konstigt ställe att ställa skorna på. De står i lådan.
Daniels beteende orsakas nog inte av ett virus eller en bakterie.
Det måste påverka ens beteende mer direkt.
En kollega utförde en studie om fullblodshästar som togs till Dubai.
Det stormade, så de var tvungna att landa i Jordanien.
När hästarna återvände till USA var de extremt aggressiva.
-Daniel var i Jordanien. -Hon ville rädda hästarna.
Hon hävdade att det hela berodde på protozoa, som toxoplasmos.
Om parasiterna dog skulle hästarna bli normala igen.
-Lyckades hon? -Nej, de avlivade hästarna.
Man verkar göra så när man inte kan förklara nåt.
Okej! Nu överdriver du, Nick.
Det är lite väl sent.
-Vem är du? -Jag söker Rosalee Calvert.
-Det gäller rådet. -Nick? Vad är det som pågår?
Det är inte Nick.
Jag måste veta vad pojken är.
Jag har ont om tid.
-Han är på St. Josephs-sjukhuset. -Rådet uppskattar din lojalitet.
Ursäkta att jag väckte er.
-Vad skulle jag göra? -Han får inte bara...
Jag måste berätta det för Nick. Förlåt.
Folk förstod sig inte på parasiter för hundratals år sen.
Det hade fysiska symptom och tolkades som besatthet.
Det är inte helt ologiskt.
-Kan vi få ut protozoan ur Daniel? -Nej, vi måste döda den i honom.
Hur ska vi göra det?
Jag vet inte, vi vet ju inte vad protozoan behöver.
-Monroe, är du vaken? -En kille från rådet kom precis hit.
Han frågade var pojken var.
-Berättade ni det? -Förlåt, vi hade inget val.
Jag vill följa med dig. Jag kan identifiera honom.
-Skulle inte det utsätta er för risk? -Jo, kanske...
Gör inte det, då.
Det ska ju stå en polis här.
-Var är han? -Vi skrev ut honom för 30 min sen.
-Varför det? -Vi kan inte behandla honom.
-De åkte hem. -Varför sa ni inget?
Vi underrättade polisen. De visste vad vi gjorde.
Vi behöver plats för patienterna vi kan behandla.
-Ursäkta, jag kom så fort jag kunde. -De har skrivit ut Daniel.
Vi måste åka hem till dem.
Vad ska vi göra? Jag känner mig inte säker. Jag kan inte sova.
-Han är vår son. Vad ska vi göra? -Tänk om han tar tag i dig igen?
-Tänk om han dödar dig också? -Jag vet inte!
-Vem är det? -Det är polisen.
Vad vill de? Tänker de gripa honom?
-Vad vill ni? -Ursäkta att vi stör.
Vi tror att vi vet vad som är fel med Daniel.
Han hade inte influensa när ni var på semester.
Jo, det hade han. Han hade feber, och läkaren undersökte honom.
Vad har han, då?
Det kan vara en sällsynt parasit. Den kan ha funnits i vattnet.
-Var är Daniel? -Han sover.
Kan han botas om ni har rätt?
Förhoppningsvis. Vi måste identifiera parasiten först.
Får vi titta till honom?
Sen kan vi prata om att undersöka honom igen.
Vi kan be en specialist ta prover i morgon.
Vi har gått igenom så mycket. Det är svårt att vara optimistisk.
Det förstår jag.
-Vad vet vi om killen från rådet? -Att han är här.
Vi kan kolla flygbolagen. Han måste ha kommit hit efter...
-Han är borta! -Jag följer efter.
Stanna i huset.
Hitta honom!
-Ska jag skjuta honom? -Ja, men inte än.
-Har du koll på honom? -Ja.
Var inte rädd! Vi försöker hjälpa dig!
Jag tror att jag vet var han är. Vi har ett fort.
Det är jättekallt. Han kan dö.
Det är här! Daniel!
-Var försiktig när du väcker honom. -Han har nog hypotermi.
-Det händer igen. -Vi måste värma honom.
Om parasiten behöver en kropp måste väl kroppen vara varm?
-Vad händer om kroppen blir kall? -Då dör parasiten.
-Vad pratar ni om? -Den behöver en viss temperatur.
-Det här kan döda parasiten. -Tänk om Daniel också dör?
Om temperaturen sjunker för lågt för fort...
-Det kan redan ha hänt. -Vi kan inte göra det.
-Det kan vara Daniels enda chans. -Han är min son!
Då får du fatta beslutet.
-Det händer nåt! Vad är det? -Det funkade.
-Vad är det som händer? -Parasiten dör. Vi måste till huset.
Ta ett prov.
-Ni hittade honom! -Vi måste värma honom.
Lägg honom på soffan.
Värm honom sakta.
-Kommer han att klara sig? -Jag tror det.
Miss Schade? Prinsen är redo att träffa dig.
Livet går vidare. Det gör familjeföretaget också.
Hej, miss Schade. Jag har sett fram emot att träffa dig.
-Vem visste att jag skulle komma? -Breslau visste var vi var.
-Jag ser fram emot att träffa honom. -Vi måste härifrån först.
Det är min tur.
Det här är Daniel Kearys patientjournal.
-Vad bevisar det? -Daniel hade en parasit.
Den gjorde honom till det ni kallar för Grausen.
Det är varken en demon eller en mutation, och Daniel har botats.
Du är en Grimm, du borde veta bättre. Jag måste träffa honom.
Nej.
Du får lita på mig-
-på grund av det mina förfäder och rådet kom överens om 1682.
Ta med dig journalen. Rådet ska läsa den.
Får jag gå?
Vi lever i en upplyst ålder där rädsla inte styr ens tro.
-Det här är sanningen utan rädsla. -Det är svårt att förändra rädsla.
Försök.
-Tror vi på journalen? -Han behövde inte släppa mig.
Vissa av sakerna vi har hört om den här Grimmen stämmer alltså.
Han är inte som nån annan vi har stött på.
Bevaka pojken och Grimmen.
När Daniel Kearys kropp blev så kall att han fick hypotermi-
-kunde Grausen inte överleva längre.
Prover som vi tog från pojken efteråt...
...bevisade att...
Vad?
...bevisade att den encelliga eukaryoten-
-daemoni adspicio var ansvarig för det förändrade beteendet.
Det är inte alltid lätt att veta vad man ska tro.
-Hur stavas eukaryot? -E-U-K-A-R-Y-O-T.
Översättning: Evelina Eriksson BTI Studios